35 



öfverste v. Gerdten, och kvinnofiguren torde vara ett port- 

 rätt af dennes älskarinna »la belle Marguerite» (31). Detta 

 förhållande styrker yttermera antagandet om den direkta 

 anslutningen till den franska förebilden, v. Gerdten, som 

 var ledamot af konstakademien, var nämligen att döma 

 af flerë omständigheter anhängare af den rådande antik- 

 entusiasmen, och hans smak och önskningar hafva tro- 

 ligen till stor del varit bestämmande för konstverkets 

 gestaltning i en så nära anslutning till ett berömdt och 

 allmänt kändt porträtt. I koloriten och dess kraftiga 

 färgskala se vi ett exempel på det inflytande, som K. F. 

 v. Breda utöfvade på den uppväxande konstnärsgeneratio- 

 nen, hvartill vi senare skola utförligare återkomma. 



I Kärleken och troheten hade Lauréus direkte efter- 

 bildat en bestämd tafla, och resultatet blef, såsom alltid 

 vid imitation, en svag efterklang utan den ursprungliga 

 friskhet, som man möter i hans själfständiga arbeten, eller 

 i konstverk, för hvilka han visserligen tydligt nog haft 

 förebilder, men i hvilka han i alla fall följt sin egen per- 

 sonliga smak. 



Lauréus' håg låg icke åt nyklassicismen. Dess högtraf- 

 vande ämnen voro främmande för hans tankelif . De upp- 

 styltade former och högtidliga gester riktningen fordrade 

 öf verensstämde ej med hans lynne. En annan, enklare 

 och hvardaghgare värld var hans, en intimare men mera 

 romantisk och pittoresk konst lockade hans sinne. Redan 

 tidigare är nämndt att Lauréus icke exponerade nu omtalade 

 målningar, och han tyckes således själf betraktat dem som 

 misslyckade försök, till hvilka han ledts af tidens anda 

 och kanske därjämte af utsikten till förtjänst. 



Innan vi gå att stifta bekantskap med Lauréus' genre- 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



