44 



han äfven bofast ända till hösten 1817, då han som sti- 

 pendiat reste utomlands. 



Om hans privata förhållanden under alla dessa år 

 känner man ytterst litet. Stillsam och anspråkslös som han 

 var deltog han icke i det offentliga lifvet, utan lefde till- 

 bakadraget i flitigt arbete och umgicks endast med en 

 trängre krets vänner och kamrater (40). Under somrarna 

 företog han studieexkursioner till nejderna kring Stock- 

 holm, i skärgården och Mälartrakten. En utsikt från 

 Mälsåker gods på Sela-ön vid Prästfjärden, som tillhörde 

 den ryktbara grefve Axel von Fersen d. y., härstammar 

 från konstnärens tidigaste år ( 41 ). Tidtals vistades han också 

 i de inre delarna af landet, såsom i Dalarna. Möjligt- 

 vis besökte han Dalarna redan 1806 före resan till Åbo. 

 Vintern 1807 utställde han nämligen »Dalkarlar som vid 

 en eldbrasa i skogen koka sin mat». Säkert uppehöll han 

 sig här den följande sommarn och målade »Ett svedjeland», 

 som han vintern 1808 exponerade. Katalogen angifver 

 uttryckligen taflan såsom »målad efter naturen i Dalarne». 

 Konstverk af yngre datum tillåta antagandet, att han må- 

 hända flere gånger återvände till de minnesrika och redan 

 denna tid af konstnärer omtyckta trakterna. K. J. Fahl- 

 crantz, i hvars ådror, i förbigående sagdt, flöto några 

 droppar finskt blod (hans mormor var numismatikern 

 och miniatyrmålaren Elias Brenners dotter), var hemma 

 i Stora Tuna socken och vistades tidtals i dessa trak- 

 ter äfven på äldre dagar. Han var visserligen nio år äldre 

 än Lauréus, men en samvaro under några gemensamt 

 tillbringade angenäma sommardagar kan hafva samman- 

 fört de två konstnärerna och gifvit upphof till en senare 

 kamratlig vänskap. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



