46 



porträttkonsten. Den franska nyklassicismens, den da- 

 vidska skolans heroiska porträtt voro dä ännu mindre 

 kända i Sverige. Per Krafft d. y.. hvars stolthet var att 

 kan hade varit Davids elev, hade visserligen hem komm it 

 till Stockholm 1805, men ännu år 1807 var kännedomen 

 om den moderna franska skolan i allmänhet ytlig och 

 skef. Bland den stora engelska porträttkonstens mästare 

 i slutet af 1700- och början af 1800-talet var det ett van- 

 ligt motiv att framställa, den tidens ädlingar till fots vid 

 sidan af sin springare, oftast i heroiska, stundom i dröm- 

 mande poser. Bakgrunden är gärna ett landskap med 

 glödande gulröd aftonhimmel, som man ibland återfinner 

 hos Breda och som äfven återkommer i v. Gerdtens por- 

 trätt. Särskildt hos Gainsborough förekomma dylika motiv 

 i många variationer, och i porträttet af prins Georg af 

 Wales i miss Alice Rotschilds samling (42) möter man en 

 komposition, om hvilken Lauréus'' t af la påminner nära 

 nog som en spegelbild. Trädet, hästens hållning och den 

 porträtterades ställning uppvisa frapperande likheter. 



Med detta porträtt lyckades Lauréus icke lika väl som 

 i Äbo med familj etaf lan. Själfva målningssättet är mindre 

 friskt. Koloriten är torrare och fattigare. Hästen är styft 

 och klumpigt tecknad. I synnerhet hästhufvudet verkar 

 störande. De största svårigheterna tyckes djuren hafva 

 erbjudit, medan porträttfiguren är korrekt tecknad och 

 naturlig i sin hållning. Ansiktet verkar trots den bläcka 

 färgen 1 ef vande. 



I detta sammanhang kan det vara skäl att ånyo erinra 

 om den tidigare omtalade allegoriska taflan »Kärleken och 

 troheten», som icke allenast var en allegori, utan kanske 

 lika mycket ett porträtt. Äfven här hafva vi en »historie- 



Bidrag t. känned. af Fini. 



