49 



mindre söker en god och korrekt teckning, än en lätt 

 iögonenfallande effekt» (46). Den citerade anmärkningen 

 öfverensstämmer med de slutsatser vi nu ett sekel senare 

 komma till inför målarens porträtt i allmänhet. 



Damporträttet och tvänne andra 1809 utställda taflor: 

 »Ett ungt fruntimmer, nyss uppstigen, synes tankfull och 

 med ögonen fastade i en bok» samt »En flicka stadd i hus- 

 hållsgöromål hållande ett ljus» gifva oss anledning att 

 åter ägna några rader åt Lauréus' privatlif . Möjligen kunde 

 man i dem, åtminstone i de två förstnämnda igenkänna en 

 ung kvinna, som på denna tid började spela en ingripande 

 roll i konstnärens lif — såsom också dr. Leino i sin bok om 

 Lauréus antager (47). Modellen har i så fall varit den 22- 

 åriga Margareta Charlotta Thynelius, Lauréus' »käresta», 

 som han bodde tillsammans med åtminstone från år 1810(48) 

 och som delade hans lif ända till hans död i Rom. Nämnda 

 år hade konstnären ateljé och bostad i gården nr. 51 vid 

 Regeringsgatan tillsammans med sin »släktinge» Greta 

 Thynelius. Benämningen »släktinge» användes allmänt i 

 kommunala och mantalslängder för att beteckna ett för- 

 hållande, som icke var legaliseradt genom kyrklig vigsel (49). 

 Sådana fria förbindelser voro ytterst vanliga i Stockholm, 

 så att de icke väckte något uppseende eller ansågos för 

 mindre ärbara. Om man får tro en författare i Granskaren 

 för 1820(50), voro de »ogifta» fruarna ofta flickor ur små- 

 borgarfamiljer, som med anmärkningsvärdt frisinne ingingo 

 dylika icke af kyrkan sanktionerade äktenskap. I tidens 

 konstnärskrönika träffar man ofta på dem. Vi behöfva 

 blott erinra oss Sergels förhållande till Anna Hellström 

 och Fredrika Löf samt om Byström och hans Karolina Byg- 

 ler. Hvarken i mantalslängder eller kyrkoböcker finnes 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 4 



