51 



Lauréus var känd som förnöjsam och flitig. Vänfast 

 och godlynt, med sinne för humor, var han omtyckt af 

 kamrater och vänner, hvarom flere uttalanden vittna, t. ex. 

 det varma erkännande han allmänt fick i kamraternas 

 bref efter sin död. Dessa vänner voro främst de i ett 

 tidigare kapitel omnämnda akademikamraterna Sandberg, 

 Fogelberg, bröderna von Breda, Byström, Hasselgren 

 och Westin. Till kretsen kom senare den unge konstnären 

 och dragonofficefen grefve Hjalmar Mörner. Troligt är 

 att Lauréus genom Sergel, som på ett par ställen i sina 

 bref med sympati omtalar honom, blef bekant med sin 

 från Rom 1809 till Stockholm återkomna landsman Cain- 

 berg. Något intimare umgänge dem emellan kan man 

 dock icke förutsätta. De voro till sin natur så alldeles 

 motsatta och vi hafva ej heller annars något skäl för att 

 antaga det. År 1810 hade till Stockholm anländt en annan 

 finne och åboit, som framgångsrikt idkade studier i konst- 

 akademien, Gustaf Vilhelm Finnberg, och det är troligt 

 att Lauréus oftare träffade denne, i synnerhet som Finn- 

 berg och Lauréus flere gånger samtidigt deltogo i utställ- 

 ningarna. En landsman, vid hvilken Lauréus var knuten 

 med vänskapsband, var den unge kanslitjänstemannen 

 Carl David Skogman, sedermera president, statssekrete- 

 rare och baron samt känd som konstmecenat. Dennes 

 gamla vänskap belönade konstnären med att från Rom 

 som present tillsända honom en större betydande tafla (54). 

 I bankobokbindaren Asklunds hem, hvilken ägde en större 

 tafvelsamling och mycket intresserade sig för konst och 

 konstnärer, umgicks Lauréus intimt, hvilket var anled- 

 ningen till att han mot slutet af sin vistelse i Stockholm 

 målade ett porträtt af husets unga dotter Ulla (55). Un- 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



