->:> 



1815, kan gif va ett visst stöd åt antagandet, att han verk- 

 ligen hade gjort det. Taflan anges i katalogen som »En 

 bonddans om julen i Finland» (Universitetets ritsal, Hel- 

 singfors). Den företer visserligen icke några karaktäri- 

 stiska nationella drag, men tidens konst saknade i allmän- 

 het endjupare individualisering, och man kan därför icke 

 heller vänta att finna förståelse för folkkaraktären. Sedan 

 1806, då han var i Abo, hade Lauréus ej en enda gång 

 förrän nu förlagt någon komposition till sitt fädernesland. 

 I betraktande häraf frestas man att tro, att den lilla genre- 

 bilden är målad på stället eller att han hade utfört den 

 kort efter en ny resa till Finland, då gamla minnen åter- 

 uppfriskade trädde fram för hans syn. År 1813 återvände 

 Eva Lauréus hem till Åbo, såsom ofvan är nämndt. 

 Kanske följde brodern henne för att återse sin far och 

 födelsestaden (58). 



Akademien hade kallat Lauréus till ledamot, och med- 

 lemskapet förblef icke blott en tom hederstitel. Tre år 

 efteråt anförtroddes honom provisoriskt en professors- 

 tjänst, som han skötte 1815 och 1816 mot en årslön af 

 150 riksdaler (59). 



Sistnämnda år utgick Hasselgrens resepension och 

 Lauréus ansökte nu att komma i åtnjutande af den i 

 af sikt att utomlands, i den europeiska konstens hufvud- 

 städer, Paris och Rom, fullborda sin utbildning genom 

 studium af de gamla mästarnas berömda verk och samti- 

 dens af ryktet burna stormäns konst. Den 24 april, sam- 

 tidigt som Hasselgren berättigades att uppbära pensionen 

 ända till årets slut, beviljades Lauréus rätt att därefter åt- 

 njuta den, till en början för tre år, räknadt från den tid han 

 anträdde sin resa (60). I pensionsstatuterna var ursprung- 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



