58 



Paon, som sysselsatte sig med målningen af vanskapliga 

 människofigurer, lefde i största fattigdom». 



Det behöfdes ett lefvande intresse för sin sak och en 

 fast öfvertygelse om dess värde för att en konstnär under 

 dylika förhållanden skulle ägna sig åt att till öfvervägande 

 del måla så förkättrade motiv. 



Genremotiven, som under det borgerliga och demokra- 

 tiska nittonde seklet småningom skulle komma att domi- 

 nera i all konst, voro emellertid ingalunda någon nyhet 

 i den svenska konst världen. Redan den karolinska tidens 

 officiella målare David Klöcker von Ehrenstrahl hade någon 

 gång hvilat ut emellan de pompösa porträtten och de lärda 

 och högtrafvande allegorierna i en enkel genrekomposition 

 såsom Medevi brunnskarlar eller Negerpojken med pape- 

 gojor och markattor (60). I 1700-talets porträttmåleri bör- 

 jar genom det så kallade »historierande» behandlingssättet 

 en genreartad uppställning att vinna insteg. I Roslins 

 stora porträttgrupper, t. ex. Gustaf III och hans bröder 

 eller Familjen Jennings, är visserligen den genreartade 

 situationen styf och mindre genomförd. Per Krafft d. ä:s 

 rika produktion inrymmer däiemot enstaka arbeten, som 

 nå en rent genreartad effekt genom figurernas sysselsätt- 

 ning, handarbete, läsning och dylikt. Särskildt värd att 

 ihågkomma i detta sammanhang är hans »Barn som be- 

 trakta ritningar» (61) i Akademien för de fria konsterna. 

 K. G. Pilo, som i sina porträtt står främmande för denna 

 riktning, har på lediga mellanstunder utfört några rena 

 genrekompositioner såsom En skomakarverkstad eller En 

 skogvaktare (62). De intima relationerna med Frankrike in- 

 förde i Sverige den franska rokokons sirligt eleganta genre- 

 konst i Niclas Lafrensens utsökta små guacher. De äro vis- 

 Bidrag t. känned. af Fini. 



