G7 



gif na i allmänna drag som ofta upprepa sig. I hela serier 

 af hans verk återkommer samma typ, och i allmänhet kan 

 sägas att hans förråd af modeller är litet. Samma gamla 

 man, samma gamla kvinna eller unga flicka möter oss 

 oförändrad i flere af dem, och de äro ingalunda alltid må- 

 lade efter naturen utan upprepade efter tidigare bilder. 

 Också i detta afseende fann han sin motsvarighet hos 

 nederländare. Hos flamländska konstnärer, t. ex. David 

 Teniers, är detta förfaringssätt regel, men äfven hos hol- 

 ländare som Gerard Dou och Adriaen van Ostade, för 

 att nämna ett par exempel, är det ett genomgående drag. 

 Och det förefaller som om just dessa, därutöfver Schalcken 

 och dem närstående konstnärer, mest hade väckt genklang 

 hos Lauréus. Åtminstone har han de flesta berörings- 

 punkter med dem såväl i människouppfattningen och den 

 allmänna karaktären, som i utförandet. 



När Lauréus 1805 debuterade på sitt eget ormåde, 

 var det med en genremålning — en gumma tappande vin 

 i en källare ■ — bland 5 akademiska skolalster. Redan det 

 följande årets utställningskatalog vet under namnet 

 Lauréus att förtälja endast om genremålningar, och så är 

 det allt framgent. Undantag från denna regel bilda endast 

 tre af de förut relaterade porträtten, någon gång ett land- 

 skap, men då med figurstaffage, och ett par historiska 

 ämnen eller de två i ett tidigare kapitel omnämnda religiösa 

 målningarna, likaledes fullständigt genreartadt uppfattade. 



Vi hafva redan sett huru flitigt han deltog i utställ- 

 ningarna med omfattande kollektioner. Hans produktions - 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



