71 



dräkten och bakgrundens gulbruna förtoning bilda ett på 

 samma gång diskret och effektfullt klingande ackord. 

 Det är något af Bredas färger omsmälta i ett fint tonmå- 

 leri. Den andra taflan (öfverintendent C. Möller, Stock- 

 holm), ett knästycke, framställer en ung flicka i nattdräkt, 

 som lämnar skuldror och armar bara. Ansiktet är vändt 

 mot åskådaren, medan kroppen är svängd åt sidan såsom 

 vore den i rörelse. I ena handen håller hon ett ljus och 

 skyddar lågan mot luftdraget med den andra. Bakgrun- 

 den är en brungrön färgton, som ger illusionen af skum- 

 rasket i ett rum. Det hela är sammansmält i en mjuk 

 helhetston med varma ljuspartier och genomskinligt 

 half dunkel i skuggorna. 



I taflor af det slag de hittills nämnda representera äro 

 figurerna hufvudsaken och interiören, där sådan förekom- 

 mer, endast svagt antydd och utan annan betydelse än 

 den af en neutral fond. I andra målningar äro figurerna 

 inkomponerade i interiören, som då bidrager till karak- 

 täristiken och helhetsverkan. Skildringen af omgifningen 

 är bredare- och detaljrikare. Figurerna äro visserligen 

 hufvudsak äfven här och utgöra så att säga brännpunkten 

 i bilderna, men man har i dem, vare sig att de innehålla 

 en eller flere personer, en rikare, mera ingående lifsskil- 

 dring, scener ur borgerligt och allmogelif. Sådana äro t. 

 ex. en tafla, hvars ämne man ofta påträffar i den gamla 

 nederländska konsten, hos Massys, Roymersvale, Rem- 

 brandt och andra, och som framställer en man vägande 

 dukater (1810, Ateneum, Helsingfors) och en annan med 

 liknande motiv (1815, fru E. de Laval, Stockholm), där 

 rekvisita — kistor, böcker, m. m. — formligen trängas 

 om utrymmet, samt. en läsande gammal man i sin studie- 

 Nät. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



