75 



man sjunger och spelar fiol (1809, Ateneum, Helsingfors). 

 Midt i rummet sitter en gammal spelman, sjungande en 

 känd gatuvisa och beledsagande sången med sin fiol. 

 Tre kunder bakom ett bord till höger i bakgrunden hafva 

 afbrut.it sitt kortspel. Två hafva rest sig och betrakta 

 illmarigt spelmannen medan den tredje i stora klunkar 

 tömmer sin ölstånka. Till vänster framför ett fönster i 

 fondväggen häller krögarmor i en långsup åt gubben. 

 Lokalfärger förekomma endast i hufvudfiguren, de öfriga 

 äro målade i samma bruna ton som interiören. Spelmannen, 

 styft och klumpigt tecknad med störande proportionsfel. 

 men med en för Lauréus högst ovanlig individualisering. 

 är säkert en modellstudie. I hans stela drag har konstnä- 

 ren likväl icke lyckats få fram det humoristiska minspel, 

 som tydligt nog är afsedt. Däremot äro de lätt skisserade 

 kroggästerna lifligare och uttrycksfullare. En antydan 

 om spelmannens visa är gifven genom ett på golfvet liggande 

 papper, där man läser refrängen: »aldrig mera får hon den 

 igen! Hah hah haa! ■ — File krommen» (75). På samma ut- 

 ställning förekommo ett par taflor, hvilka författaren icke 

 känner, En skomakare och En trumslagare förd från krogen 

 af sin hustru, men om hvilka en samtida anmälare (76) 

 förtäljer att »alla figurer hafva expression, alla hafva lif. 

 alla säga något». Och han fortsätter: »Man vet ej om hr 

 Lauréus arbetar med lätthet, men det ser ut som han så 

 gjorde; med visshet ser man att han arbetar med ingif- 

 velse». Katalogen för föregående års utställning (1809) 

 lämnar oss upplysning om tvänne andra målningar, hvilka 

 likaså äro författaren obekanta. I en vy af Österlånggatan 

 i det gamla Stockholm ledes en »väl plägad» herre af sin 

 dräng hem från källaren. Det är långt lidet på natten så 



.Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



