7G 



att drängen måste lysa dem fram med lykta (utst. 1809). 

 Den andra taflan framställde en folkscen i .Stork yrko- 

 brinken. där en man visar en camera optica för en samling 

 af folk som strömmat till (utst. 1809). Ännu femton år 

 efter dess framträdande entusiasmeras en författare 

 (77), som återsåg den, att framhålla den ypperliga 

 karaktäristiken, som låter hvarje figur »tillkännage på det 

 tydligaste sitt stånd och sina villkor, ehuruväl sällan så 

 många komiska originaler lära vara att träffa på en 

 gång». Omdömet hänför sig samtidigt till en annan tafla. 

 Kalaset hos pastorns, som uppgifves vara komponerad 

 efter Anna Maria Lenngrens Grefvinnans besök, till hvil- 

 ken bild vi ännu skola återkomma. 



Det var emellertid icke blott fru Lenngrens vers som 

 inspirerade Lauréus till att omsätta i bild allmänt kända 

 litterära skildringar. Åtminstone till trenne taflor har 

 han lånat motiv ur då för tiden moderna romaner och 

 skådespel. Med scenen i Storkyrkobrinken eller Trum- 

 slagaren i minnet inser man lätt. att Fredmans epistlar 

 och sånger för ett konstnärslynne som hans voro en gläd- 

 jens och njutningens källa, hvars kryddade dryck han ofta 

 smakade. Det faller sig sålunda helt naturligt att Bell- 

 mans utomordentliga gestalter skulle locka hans pensel. 



På utställningen 1813 exponerade Lauréus ett »Försök 

 i anledning af Fredmans epistel n:o 78, som är ett fägne- 

 spel på Fader Didriks namnsdag år 1780, sammanstämd t 

 på Amsterdam, ett näringsställe i Hoparegränd». Taflans 

 nuvarande förvaringsort är oss obekant, men den före- 

 kom på konstföreningens historiska utställning i Stock- 

 holm 1841, där Lauréus var representerad genom 12 af 

 sina bästa målningar. »Bergen blåste oboe så sött ■ - 



'Bidra"- t. känned. af Fini. 



