77 



Lång-Anders i sin randiga rock vid basfioln stod, grön- 

 ögd och tjock — och ■ — ■ grälmakar Löfberg, gammal och 

 van, vid krogdörrn stod, och blåste dulcian, arbeta med 

 fingrarna, prutta och tjöt och näfven mot krögaren knöt, 

 • — tills — gumman gaf oss färsk öl, fyra krus och hvar 

 sitt ljus ■ — och skänkte oss hvar en sin sup» — denna 

 epistelns målande skildring kunde vara skrifven enkom 

 för Lauréus, och vi få antaga att han målat sin tafia con 

 amore och i den inlagt hela sin konstnärsglädje. Vi ha 

 så mycket mera skäl därtill, som en annan bellmantafla, 

 Kägelspelet hos Faggens (1814. svenska ministern general 

 Brändström, St. Petersburg), ingalunda jäfvar vår tro. 

 Den är i själfva verket ett af målarens fullödigaste verk. 

 Fredmans epistel n:o 55 rörande Mollbergs kägelspel 

 hos Faggens vid Hammarby tull en sommarafton 1770 

 har inspirerat flere än en svensk målare. En af de mest 

 kända framställningarna är Per Eskilsons från 1868 (78). 

 Utgången ur Düsseldorfskolan som demie var, har han 

 af motivet gjort en stillsam idyll med slickade figurer i 

 ett sirligt maner, konventionellt uppställda i teatraliska 

 poser. Hans tafla är en nog så trogen kostymbild från 

 stångpiskans dagar, men den saknar hvar je spår af tem- 

 perament och hvar je fläkt af bellmansk anda. Huru myc- 

 ket närmare den poetiska källan kommer då icke Lauréus. 

 Hans skildring är liffull och pigg, glammande glad som 

 slutet af dikten, då bröderna efter regnskuren under träta 

 och skratt pokulerande fortsätta sitt afbrutna spel. Det 

 är också denna scen Lauréus illustrerat. Sällskapet har 

 krupit fram ur skjulet och åter samlats kring ett långt 

 bord under »de ekar, som på gåln kring kägelbanan stå». 

 Mollberg med pipan i mun och hatten bakfram står vid 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



