81 



vudaf seendet fäst vid återgifvandet af människor i rörelse. 

 Den är en karaktäristisk tidsbild af stort kulturhistoriskt 

 värde, som kanske bättre än någon annan samtida mål- 

 ning illustrerar empiretidens stockholmslif. Tillställnin- 

 gen går af stapeln i en värdshussal med slätstrukna blågrå 

 väggar och röda fönsterdraperier, upplyst af tre kristall- 

 kronor och spegellampetter. Talrika par svänga om i 

 yster polska till musik af en stråkkvartett och en flöjt. 

 Damerna äro klädda i hvita urringade empireklädningar. 

 herrarna i knäbyxor och kulörta f rackar, röda och blå. 

 Bakom byfféns disk står en fet matrona och serverar ur 

 den stora bålen punsch i framradade glas. En herre in- 

 vid lorgnetterar kritiskt de dansande damerna. En dam, 

 som sitter i knät på sin kavaljer, skålar med honom och 

 en annan dam i blå dräkt och röd silkesschal sitter på en 

 stol och fläktar kokett med solfjädern. På taflan räknar 

 man icke färre än 46 figurer, som alla roa sig gladeligen. 

 Någon aristokratisk societetsbal är det icke; här går 

 tämligen ogeneradt till. Ehuru ett mästerstycke i Lauréus' 

 produktion, lider taflan dock, såsom alla hans arbeten, 

 af brister, som till stor del voro en följd af den klena un- 

 dervisningen i akademien under de grundläggande läro- 

 åren och hvilka han under sin korta lefnad aldrig full- 

 ständigt kunde frigöra sig ifrån. Särskildt teckningen af 

 de rödbrusiga skönheterna, liksom ock af deras väl schab- 

 lonmässiga och styfva kavaljerer lämnar åtskilligt öfrigt 

 att önska. Den icke oäfna masseffekten, som fördelaktigt 

 låter enstaka par framträda och andra försvinna i mängden, 

 skämmes i rätt hög grad af att hela den dansande grup- 

 pen är förskjuten alltför långt ifrån förgrunden och 

 sammangyttrad emot fondväggen, hvarigenom den icke 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 6 



