83 



anda genom de nästan petigt korrekta figurerna, som äro 

 utförda med en för Lauréus sällsynt noggrannhet. Da- 

 mens smått filiströsa öfverklassapparition med afmätta 

 gester motsvaras hos kavaljeren af en viss galant för- 

 bindlighet. Det är ett småstadsstilleben med doft af 

 romantik från farfars och farmors dagar, en stämning af 

 naiv biedermeiersk förtrolighet, som väcker genklang i 

 dolda strängar äfven hos nutidsmänniskan. 



Hemmets stilla frid och idylliska poesi i enkla patriar- 

 kaliska förhållanden äro innehållet i en grupp familje- 

 scener. Än är det den gamle husfadern, läsande bibeln 

 för sin familj (Norrköpings museum; andra exx.: 1816, 

 Ateneum, Helsingfors; 1817, grefve Bonde, Säfsta- 

 holm), än familjen samlad till måltid, h varvid den gamle 

 läser bordsbönen (1812, statsrådet E. Aspelin-Haapkylä, 

 Helsingfors; 1817, Kungl. slottet, Stockholm). Den 

 äldsta är från 1812 och de öfriga från 1816 och 1817. 

 Figurerna och i hufvuddragen äfven kompositionen upp- 

 repa sig i dem alla med endast några mindre afvikelser. 

 I ett anspråkslöst möbleradt rum gruppera sig kring ett 

 bord den gamle mannen, sittande i en karmstol, och hans 

 hustru, en krokig liten gumma, och familjens öfriga med- 

 lemmar, sonen och hans hustru med ett spädt barn i 

 famnen, tvänne fullvuxna döttrar och en ljuslockig gosse. 

 De lyssna alla till gubbens ord och en högtidlig andakt 

 härskar i den lilla kretsen. Vid sitt framträdande emotto- 

 gos dessa familjescener med odeladt erkännande. De 

 recenserades i de amplaste lof ord, och det förefaller an- 

 tagligt att det var på beställning, som Lauréus utförde 

 så många liknande exemplar af dem. En anmälare utro- 

 par: »Hvad snille, känsla och studium kunna skänka för 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



