87 



rådet E. Aspelin-Haapkylä, Helsingfors; direktör G. 

 Fredriksson, justitiekanslern E. Sjöberg, godsägaren P. A. 

 L. Larsson, Stockholm). 



Af måleriskt intresse har Lauréus, som tjusats af de 

 holländska målarnas fina ljusbehandling, komponerat de 

 flesta af sina taflor med hänsyn till belysningseffekter. 

 Endast i undantagsfall äro figurerna utförda i jämn 

 dager. Dagsljuset eller ett varmt solsken faller i sådana 

 bilder in genom fönstret och belyser hufvudfigurerna och 

 en del af interiören, medan äfven här sidopartierna och 

 bifigurerna förblifva i halfdager eller nästan försvinna i 

 dunkel. Eller också har han gjort dagsljuset mjukare och 

 nyansrikare genom att låta nedre delen af fönstret vara 

 täckt. Men i de flesta fall söker han starkare effekter 

 genom eldsken. Och han har pröfvat eldsbelysningens alla 

 gradationer. Från det svaga talgljuset, som upplyser 

 endast ett ansikte, har han genomlöpt hela skalan till allt 

 kraftigare sken, ända till eldsvådans vulkanlika flammor, 

 som färga himmeln karminröd och kasta ett fantastiskt 

 skimmer öfver omnejden. Ofta har han uppställt ett 

 komplicerat ljusproblem med två eller flere ljuskällor. 

 Ett ljus eller en lykta, en lampa eller en krona belyser 

 delvis eller helt figurerna från en sida, samtidigt som elden 

 i en ugn eller den svaga glöden i spisen sprider ett matt 

 sken öfver vissa delar af interiören och belyser figurerna 

 från annat håll, h varvid han gärna låter någon figur 

 framstå som en mörk skuggbild mot ljusskenet. De olika 

 belysningarna gifva omväxling och kraft åt kompositio- 

 nen genom att draga uppmärksamheten till vissa partier, 

 som framträda skarpare i den klara belysningen, medan 

 de skumma träda tillbaka. De icke blott göra färgen var- 



Nat. o. Folk, H. 76, N:o 2. 



