89 



af sikt att få dem olika belysta. Ett sådant eldskensexperi- 

 ment tillika med dråpligt komiska typer ha vi i en liten 

 duk af tidigt datum (utst. 1807) med kortspelande karlar 

 och kvinnor (statsrådet E. Aspelin-Haapkylä, Helsing- 

 fors). Mot den mörka bakgrunden afteckna sig sex figurer 

 i ljusskenet. En kvinna och två män spela kort. Den 

 ena är en jovialisk, fet, i tofsmössa klädd krögare, som 

 fundersamt granskar sina kort tillsammans med en käring, 

 som sticker fram sitt skrynkliga ansikte öfver hans axel. 

 Den andra är en neger, som vräker sig med armbågarna 

 på bordet och i spänd förväntan betraktar krögaren. 

 Hans runda svarta hufvud med tjocka läppar och oform- 

 lig uppnäsa står silhuettartadt emot en starkt belyst 

 kvinna och hennes granne, som med armen om hennes 

 lif drar henne till sig. Figurerna, som delvis försvinna i 

 mörkret, äro skissartadt målade i raska, lätta pensel- 

 drag, och den rödaktiga belysningen är effektfullt och 

 skickligt genomförd med växlande styrka i olika partier. 

 Den lilla taflan är ett bevis på att Lauréus, om han också 

 till och med ett decennium senare i en del målningar ganska 

 slafviskt följde holländska förebilder, redan i början 

 af sin konstnärsbana i lyckliga ögonblick uppenbarade 

 en själf ständig och temperamentfull konstnärspersonlighet 

 med en lif lig uppfattning och ett originellt målningssätt. 

 Bilder af smedjor, verkstäder och grufinteriörer voro, 

 såsom ofvan nämnts, under senare hälften af 1700-talet 

 ytterst vanliga. Bröderna Elias och Johan Fredrik Mar- 

 tins gravyrserier hafva att uppvisa talrika afbildningar af 

 bergverk, grufvor och verkstäder i olika delar af Sverige. 

 Af ven Hilleström har producerat sådana i massa. De 

 äro att betrakta såsom topografiska bilder, tillkomna 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



