90 



för att tillfredsställa den patriotiska stoltheten öfver en 

 storartad industri, i grufbilder samtidigt erinrande om de 

 ärofulla minnen, som voro förknippade vid Falu grufvor 

 och Dalallmogens bedrifter. Festligheter vid kungliga 

 besök i grufvorna förläna många en i viss mening histo- 

 risk hållning i förening med pomp och ståt, men konst- 

 närligt värde sakna dessa målningar undantagslöst. I bör- 

 jan af 1800-talet voro väl redan de flesta bruksägare 

 rikligen försedda med sådana bilder från sina industriella 

 verk, och tillverkningen af dem hade aftagit. Af Lauréus" 

 hand känna vi endast en smedjeinteriör (1811, frk. S. 

 Sundborg, Stockholm). Den återger tre starka, seniga 

 smeder kring ett städ, hamrande det glödande järnet. 

 Elden i ässjan lyser på deras bruna ansikten och nakna 

 öfverkroppar, som spännas i den ansträngande rörelsen. 

 Den lilla taflan ser icke ut att vara en beställning, utan är 

 snarast en belysning s studie. Däremot är Ett kungligt 

 besök i en grufva (Kungl. slottet, Stockholm) säkert 

 tillkommen under liknande omständigheter som Hille- 

 ströms många grufbilder, med hvilka den delar samma 

 sorgliga egenskap att främst vara en stelt och klumpigt 

 komponerad kulturhistorisk plansch, som icke gifver 

 några nya värden till målarens karaktäristik. Man får af 

 den tämligen stora duken intrycket att konstnären icke 

 närvarit vid kronprinsens, sedermera Oskar I:s besök i 

 grufvan, utan att målningen komponerats efter beskrif- 

 ning. Grufschaktet är tecknadt som något slags cyklo- 

 piska tempelhvalf. I förgrundens midt står kronprinsen, 

 omgifven af sina bröder och uppvaktande militärer, talande 

 till bergsmännen, som fördelade i två grupper till höger 

 och vänster med facklor i händerna frambära sin under- 

 Bidrag t. känned. af Fini. 



