91 



såtliga hyllning. I fonden lyser en eklärerad äreport med 

 Karl XIILs namnschiffer. Taflan vore knappast värd 

 ett så vidlyftigt omnämnande, om den icke, trots den 

 underhaltiga teckningen och den fatala kompositionen, 

 i sina måleriska egenskaper stode så högt öfver Hilleströms 

 liflösa och kalla eldsken. 



Eldsvådstaflorna hade sina traditioner liksom gruf- och 

 smedjebilderna. I synnerhet hade Hilleström på sin ålder- 

 dom med stor förkärlek sysselsatt sig med dylika motiv. 

 Men Hilleströms ljusbehandling är aldrig fullödig; någon 

 klärobskyr i egentlig mening förekommer icke i hans konst. 

 Hans eldsken är en kompakt, tung gul eller röd färg utan 

 genomskinlighet, som mot skuggorna är uppblandad med 

 svart. Lauréus däremot har i sina bästa verk åstadkommit 

 en fullständig klärobskyr och förmått omgjuta sina figu- 

 rer med genomskinliga reflexer. Som prof på denna för- 

 måga kunna emellertid hans eldsvådsbilder icke anföras. 

 De följa i allt väsentligt det traditionella receptet. De inne- 

 hålla icke heller, i motsats till många andra af Lauréus' 

 taflor, ett fint måleriskt färgspel. Vi få betrakta dem som 

 försök att framkalla en fantastisk stämning genom elds- 

 lågornas fladdrande lek i nattens mörker. De bygga på 

 de starka kontrasterna mellan de röda sprakande lågorna, 

 det granna glödande skenet och det svarta, ogenomträng- 

 liga mörkret. Kring det brinnande huset myllrar det af 

 små figurer, som bärga saker eller hasta till olycksplatsen 

 med ämbaren och redskap. Bland natthimlens dunkla 

 moln synes ofta månen öfver ett vidsträckt fj ärrlandskap. 

 En kyrka, ett torn eller en ruin i grannskapet färgas röd 

 af eldskenet eller aftecknar sig mörk och dyster emot det 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



