93 



nerade Lauréus sina landskapsbilder. Ingredienserna äro 

 mindre hämtade från de franska klassiska stilisterna än 

 från de holländska landskapsmålarna. Skog af stora ekar 

 eller granar på ena sidan, på den motsatta ett vidsträckt, 

 blånande fj ärrlandskap med höjder mot horisonten eller 

 vid hafsstranden. Allt som man erinrar sig vid tanken 

 på romantikens naturskildring är med, en stilla landskyrka 

 på stranden af en vik, torn, ruiner, branta klippor och 

 hålvägar. Dagens nyktra sol lyser aldrig öfver dessa fan- 

 tasiens nejder. Med romantikerns kärlek till mystik skil- 

 drar Lauréus kvällens skymning och den tidiga morgo- 

 nens första gryning, liksom han älskar nattens djupa 

 mörker i skogen med månsken öfver fält och glittrande vat- 

 ten. I denna värld möta vi fiskare kring en eldbrasa under 

 ett berg på stranden af en hafsvik (t. ex. 1815, Uppsala 

 universitet), fiskare, som draga not (utst. 1811), ljustra 

 (utst. 1809), öfverräkna sin fångst (utst. 1809, 1811) eller 

 hvila sig kring matsäcken (utst. 1813, svenska ministern 

 general Brändström, St. Petersburg). På en bild i Natio- 

 nalmuseum hafva skärgårdsfolk och sjöresande för nat- 

 ten kastat ankar i en skyddad vik (1817, Nationalmuseum, 

 Stockholm). Vid stranden ligga en brigg och en skuta. 

 Allmogen är samlad vid kaffet kring en stockeld vid foten 

 af en lodrät bergvägg. Af briggens förnämare passage- 

 rare har en sällat sig till dem. Tvänne andra stå 

 längre borta på stranden och betrakta fjärden, som badar 

 i månljus, och en jakt som lätt skär dess krusiga yta. På 

 en annan bild rastar vandrande allmoge kring en stock- 

 eld i en bergsskrefva (1812, f.d. borgmästar H. Lindbäck, 

 Göteborg). Följande taflor af samma slag må ytterligare 

 nämnas: Ett resande sällskap som slagit läger för natten 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



