94 



under ett träd och tillreder sin kvällsmat, medan hästen 

 betar (1811, Universitetets ritsal, Helsingfors; 1812, 

 enkefriherrinnan S. Rålamb, Stockholm), herdar vid en eld 

 i ett skogigt landskap (1811, bankdirektör A. Hallin. 

 Stockholm) och herdar som med sin boskap sökt sin 

 tillflykt i en ruin (utst. 1809). Eller är det ett lappläger 

 i skogsbrynet med betande renar (utst. 1813, Ateneum. 

 Helsingfors). Figurerna äro i allmänhet små och lätt 

 skissartadt utförda. De lysa stundom i sina kulörta 

 dräkter i det varma skenet från elden mot landskapets 

 mörka väfnad af grönt och blått, som förtonar i nattens 

 dunkel. Of ver horisonten hvilar aftonrodnadens lätta 

 ljuston och månen bryter sig mödosamt fram genom 

 tunga silfverkantade moln eller insveper hela det blånande 

 fj ärrlandskapet i en smältande silfvergrå ton. 



Lauréus' flesta figurscener i landskap och landskap 

 med figurstaffage får man betrakta såsom rent roman- 

 tiska stämningsbilder. Endast i undantagsfall utformar 

 sig figurgruppen till en mera realistisk genrekomposition 

 med noggrant utförda människor och blir det hufvudsak- 

 liga i målningen, såsom i En karl sysselsatt med att fast- 

 taga en häst (utst. 1808), där, enligt hvad målaren uttryck- 

 ligen uppgifvit, mannen och en gosse i bilden äro porträtt, 

 liksom hästen och några kunder på taflan äro målade 

 efter naturen. En annan gång är det en gammal man och 

 en yngre karl, hvilka hugga och samla ved i skogen (utst. 

 1811), den enda tafla i hvilken Lauréus målat vinterland- 

 skap. Tre större dukar höra också hit, Svenskt landskap 

 med åkande bondfolk, En aftonstund vid gästgifvargården 

 och Ryttare låta sko sina hästar utanför en smedja. 

 Svenskt landskap med åkande bondfolk (1812, National- 



Bidrag t. känned. af Fini. 



