95 



museum, Stockholm) visar en väg slingrande utför en 

 bergssluttning mot en dal, bortom hvilken åter resa sig 

 bergshöjder. Längs vägen färdas ett allmogepar i en af 

 två hästar dragen vagn och tre vandrare, af h vilka en går 

 bredvid de åkande. Taflan är ett försök i realistisk fram- 

 ställning, men karaktärslös och utan hållning. Den är 

 likväl anmärkningsvärd i det af seendet, att den återger 

 det löf klädda landskapet i dagsbelysning. Gråa moln 

 sväfva på den klarblå himmeln, och eftermiddagssolen, 

 som tränger fram mellan lätta strömoln öfver horisonten, 

 kastar ett skarpt sken på den branta bergväggen. Denna 

 målning var antagligen en beställning af Karl XIII hvars 

 samling den tillhört. Åtminstone har den aldrig deltagit 

 i någon utställning och vårt antagande är så mycket sanno- 

 likare, som taflan är daterad samma år Lauréus blef 

 ledamot af akademien. 



Månsken, lyktor och facklor sprida sitt växlande sken 

 öfver de talrika figurerna i En aftonstund vid gästgifvar- 

 gården (1813, häradshöfding P. Orre, Stockholm). Utanför 

 gästgifvarens hus har ett förnämt herrskap med ryttar- 

 eskort stannat sin vagn för att intaga förfriskningar. På 

 gården har samlats allmoge, som nyfiket betraktar ståten. 

 I skilda grupper utspelas små pikanta episoder mellan 

 drängar och pigor, hunden skäller och gästgifvarn räknar 

 sin betalning. Den rörliga kompositionen vore både pigg 

 och underhållande, om icke den felaktiga och styfva 

 teckningen af hästar och människor så bjärt skulle fram- 

 träda i följd af det genom sin storlek mera pretentiösa 

 formatet och det noggranna, nästan petiga utförandet. 



Lyckligare har konstnären redt sig med ett större for- 

 mat i Ryttare låta sko sina hästar utanför en smedja 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



