97 



därför en högst vanlig genrebild, som återger en kvinna 

 med ett barn i famnen ridande på en åsna och en man, 

 som gående bredvid med fackla lyser dem fram i natten. 

 Taflan blir så mycket trivialare som Josef ej ens närmar 

 sig den idealiserade typen i Lauréus" penning växlare och 

 rökande gubbar, utan är en landtlig figur med slokande 

 filthatt, närmast lik en ovårdad landsstrykare. Maria, 

 hvars figur ingalunda utmärker sig genom en förädlad 

 skönhet, har likväl antikiserade anletsdrag, en idealise- 

 ring, hvarigenom Josef framstår så mycket grofvare och 

 burleskare och som motverkar den karaktär af halft 

 realistisk folklifsskil dring, bilden annars skulle äga. — 

 Kristi födelse förkunnas för herdarna (utst. 1815), känna 

 vi endast genom kritiken i Svensk Litteraturtidning (83), 

 som gifver vid handen att den i likhet med Flykten till 

 Egypten främst måste hafva burit vittnesbörd om konst- 

 närens begränsning och ringa disposition för det allvarliga 

 religiösa måleriet. 



Det romantiska i Lauréus' konst framträder ej blott i 

 naturskildringen, i den starkt betonade måleriska karak- 

 tären och i pittoreska belysningar. I själfva valet af motiv 

 och staffagefigurer visar det sig också. Röjer sig en fläkt 

 af biedermeierkonst i flere rena genrescener, så präglas 

 många, kanske de flesta landskapskompositionerna af 

 romantikens äfventyrslust och längtan bort från hvardags- 

 lifvets kamp och triviala sysslor eller af drömmen om en 

 aflägsen poetisk forntid. Nattliga ryttare (utst. 1807, 

 1808, 1812, Uppsala universitet), jägare i skogen (1811, 

 Universitetets ritsal, Helsingfors; 1812, f . d. borgmästar 

 H. Lindbäck, Göteborg; 1812, enkefriherrinnan S. Rålamb, 

 Stockholm; 1813 och 1814, Ateneum, Helsingfors), bivuake- 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 7 



