99 



i storm (utst. 1811) eller har han hängifVit sig åt den 

 ödsliga stämningen i ett landskap utan mänskligt lif 

 med ruiner i månsken (utst. 1807). 



Såsom tidigare blifVit sagdt har Lauréus i några fall 

 funnit uppslag till målerisk framställning i sin tids skön- 

 litteratur. År 1810 exponerade han trenne sådana mål- 

 ningar, hvilka i anseende till sina litterära motiv höra 

 till de mest utpräglade exponenterna för hans romantiska 

 svärmeri. Ämnena hade han lånat ur då för tiden mycket 

 populära tyska romaner och skådespel, som kort förut 

 hade utkommit i svensk öfversättning, men som numera 

 äro totalt bortglömda och svåråtkomliga. Själfva taflorna 

 äro oss obekanta, men vi erhålla en föreställning om dem ur 

 katalogens text och en samtida anmälares uttalanden (85). 



»Dödgräf våren och synen» är en scen ur Zschockes ro- 

 man »Mazarino, den stora röfvaranföraren i Lothringen 

 och Elsass», del. II sid. 37. I utställningskatalogen läser 

 man »Mazarino hade vid en by i Gregorienthal ihjälskjutit 

 sin förmente fiende och förföljare, slavoniern Demeter, 

 som på samma ställe sedan blef begrafvad. Men då denne 

 icke dess mindre flere gånger visade sig för honom, beslöt 

 han att undersöka grafven. Han gick därför till dödgräf - 

 varen en natt och öfvertalade denne att öppna grafven, 

 hvilket äfven skedde. Mazarino nedsteg nu i den öppna 

 griften med en lykta i handen, lyste den döde i ansiktet 

 och igenkände i hans förställda ansiktsdrag den skjutna 

 slavoniern. I detsamma ropar en röst: Lämna de döda 

 i fred!» 



En annan scen är hämtad ur samma författares Rid- 

 dar Kuno von Kyburgs lefnadssaga del. II sid. 94. Kata- 

 logen lämnar oss ingen beskrifning af bilden, men tid- 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



