100 



ning skritiken ger vid handen att den visade riddaren 

 med följe ridande genom natten. Särskildt prisar förfat- 

 taren en af de ridande figurerna som förträfflig. 



Den tredje taflan återger sjätte scenen i 4:de akten af 

 Kotzebues Johanna af Montfaucom där Filip räddar 

 riddar Adelbert ur fängelset genom en underjordisk gäng. 

 Kritiken fann "figurer och kläder hafva något tycke af 

 stelt, men eldskenet på den lägre stående mannens bröst 

 och ansiktet mycket väl träffa dt •. 



Likasom Lauréus i de tre senast nämnda taflorna, 

 sökte romantikens konstnärer både i Frankrike och 

 Tyskland ur den poetiskt svärmiska eller fantastiska 

 skönlitteraturen med begärlighet ämnen till målerisk 

 framställning. Ossian. Shakespeare. Dante och Walter 

 Scott studerades med samma ifver som Plutarkos af 

 kla ssicist erna. Medeltidens riddarsagor och folkvisan 

 hade bland dem flitiga illustratörer. Man behöfver blott 

 erinra sig Delacroix' Dante i underjorden och många 

 andra af hans taflor. eller något yngre tyska konstnärer. 

 sådana som Steinle, Schwind. Richter och Lessing för att 

 denna utpräglade böjelse hos romantikens konstnärer skall 

 klart framstå. Vid romantikens första framträdande i 

 Sverige var det fäderneslandets historia och de fornnor- 

 diska myterna, hvarpå intresset framför allt koncentre- 

 rades. Först något senare begynte de svenska konstnä- 

 rerna allmännare upptaga motiv af nyssnämnda slag. Det 

 är därför så mycket mera anmärkning sv ärdt att Lauréus, 

 som en spontan, ensam företeelse i sin konst represente- 

 rar en likartad känslo- och idéströmning som tidens euro- 

 peiska romantiker. Denna egenskap liksom de öfriga 

 romantiska dragen i Lauréus' konst berättiga oss att 



Bidrag t. känned. af Fini. 



