101 



beteckna honom som en af upphofsmännen till den ro- 

 mantiska riktningen i Sverige, om den också till en bör- 

 jan hufvudsakligen sträfvade mot andra mål än han. 



Vi behöfva icke närmare ingå på de oroligheter i den 

 svenska konstvärlden, som under 1800-talets andra de- 

 cennium framkallades af oppositionen emot den akade- 

 miska undervisningen (86). Genom att Ling, Atterbom och 

 Hammarsköld indrogos i striden blef den en kamp mellan 

 den unga romantiska riktningen och den akademiskt 

 klassicistiska. Vi hafva fullt skäl att antaga att Lauréus 

 stod på sidan om de nog så heta drabbningarna, hvilka 

 dock mera levererades i ord än i konsten. Han skötte, 

 såsom tidigare nämnts, den sista tiden före sin utresa 

 .en lärartjänst i akademiens skola. Men å andra sidan 

 förenade honom vänskapsband med oppositionens ledare 

 bland konstnärerna, Fogelberg, Sandberg och John Breda, 

 och hans sympatier för rörelsens konstnärliga mål kunna 

 vi ej betvifla. Väl förstår man att de ungas stridande 

 krafter i tidningsprässen och i broschyrer skulle vara lif- 

 ligt anslagna af Lauréus' liksom af Fahlcrantz' konst, och 

 Hammarskölds uttalanden visa tydligt att han räknade 

 honom till riktningens bundsförvanter. På akademiens 

 exposition 1816 saknades flere konstnärer, bland dem Lau- 

 réus, som dittills hade varit en af de flitigaste utställarna, 

 hvilket gaf Hammarsköld anledning att afsluta sin re- 

 cension i Litteraturtidningen med följande mot akademien 

 riktade spetsiga reflexion: »större delen af allmänheten 

 sökte med if riga blickar arbeten af herrar Breda, far och 

 son, Limnell, Fahlcrantz, Lauréus, Sandberg och Fogel- 

 berg samt deltoge lifligt i den saknad, som akademien 

 skulle känna, ifall arbeten af dessa herrar, hvilka under 



Nat., o. Folk, H. 75, N:o 2. 



