103 



med bägge händerna mattar mot hans hufvud. Under 

 ett träd bredvid stå Engelbrekts son och hustru — i empire- 

 dräkt — förskräckt gestikulerande med armarna. Den 

 mycket mörknade taflan borde helst förbigås med tyst- 

 nad, om den ej vore af betydelse som ett bevis på att 

 Lauréus å sin sida ej förblef alldeles opåverkad af göter- 

 nas inflytande på konstlifvet. 



På Götiska förbundets utställning 1818 räknades 

 Lauréus som en af de främsta. Han hade där visserligen 

 endast en tafla, en af de förut nämnda familjescenerna, 

 men den skördade så mycket mera beröm, och från aka- 

 demiens utställning samma år var han helt borta. I gö- 

 ternas triumf deltog han dock icke och möjligen skulle 

 han, likasom Fahlcrantz och K. F. v. Breda, hafva sändt 

 något arbete till akademien, men han var redan fjärran 

 från stridsplatsen, och dess buller nådde ej hans öra. I 

 Paris arbetade han för ett annat mål än göternas asa- 

 gubbar och förde en daglig kamp emot inre fiender, sina 

 egna konstnärliga brister. 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



