113 



i akademistudierna, medan han samtidigt bevarade sitt 

 eget personliga konstnärliga uttryckssätt. Men Guérins 

 hårda skola lämnade honom icke oberörd. Han vann en 

 större säkerhet i teckningen, som förut hade varit den 

 svagaste punkten i hans konst. Den flyktiga penselfö- 

 ringen fick härigenom sitt berättigande, blef koncisare 

 och mera uttrycksfull. 



I det redan nämnda brefvet till Fahlcrantz skildrar 

 Lauréus sina studier och sina intryck af Guérin och den 

 franska konsten på följande sätt: 



»Jag går ännu på Guérins ateljé och ritar efter modell 

 från klockan 7 om morgonen till 12. Det kostar tid och 

 pengar, hvarför jag snart måste tänka på att draga mig 

 ur det spelet, helst det kanske kan vara mindre nödvän- 

 digt för mig. För en historiemålare är det en annan sak. 

 Alla eleverna där äro eljes emot mig ganska beskedliga. 

 De arbeta med mycken if ver och ovanligt stilla, hvilket 

 allt ej är enligt den beskrifning jag förr erhållit om deras 

 ateljéer. Detta bidrager emellertid att hålla mig kvar i 

 det längsta. Guérin själf är äfven i flere afseenden mot- 

 satsen till det vi vanligen föreställa oss om fransoserna. 

 Han eger ett litet, enkom för sig inrättadt hus med tvänne 

 stora ateljéer — den öfre för sig själf, den nedre för modell- 

 skola — dit vägen går öfver gården genom en allé af 

 rara växter och träd. Han bor där helt allena med sin 

 gamla portvakt och tar sällan emot främmande. Han 

 har mycket kunskaper såsom modellprofessor, vill att 

 naturen skall följas i allt och tål ej att någon vill affektera 

 att rita antikt etc, ty hans princip är, att man bör först 

 kunna göra så godt som naturen och sedan bättre, om man 

 kan. Huruvida det är riktigt kan jag ej döma. Hans egna 



Nat. o. Folk. H 75, N:o 2. 8 



