119 



réus stod utanför tidens moderna klassicistiska konst- 

 riktning, och i likhet med denne ansåg han Vernet vara 

 en af tidens största målare. Vernets manuella skicklighet 

 och mångsidighet duperade nordborna, men de fingo ej 

 ögonen' öppna för ytligheten i hans konst. Bland Louv- 

 rens skatter var det den holländska och flamländska 

 konsten, som de mest fördjupade sig i. 



Den gamla nederländska konsten utöfvade öfver- 

 hufvud ett stort inflytande på dem af tidens franska 

 målare, som icke helt uppgingo i klassicismen, ehuru de 

 skilda riktningarnas representanter sökte sig olika före- 

 bilder. Romantikerna beundrade de flamländska kolo- 

 risterna, främst Rubens, hvilken äfven deras omedelbara 

 föregångare Gros ägnade sin hyllning i lika hög grad som 

 åt venetianarna. Girodet, som »förvillade sig långt från 

 estetikens Rom» (94) framhöll med värme Teniers och 

 andra holländare, såsom Terborch, van Goyen m. fl. I 

 allmänhet hade de konstnärer, hvilkas stilkaraktär ut- 

 gjorde en blandning af den davidska gruppens ultraklassi- 

 cism och traditionerna från det XVIII :de seklet, mycket 

 påbrå från den nederländska konsten såsom fallet var 

 med t. ex. Vincent och Regnault samt flere andra, hvilka 

 varit deras elever eller annars emottagit direkt påverkan 

 af dem. De flesta äro konstnärer, som numera icke skat- 

 tas högt, men som samtiden skänkte ett ogrumladt erkän- 

 nande, som voro eftersökta af samlare, blefvo premierade 

 och i regeringen hade en mäktig köpare och beskyddare. 

 Garnier, som räknades till konstnärerna af första rangen, 

 berömdes för skickliga ljuseffekter. Mérimée uppskattades 

 för sin spirituella uppfinningsförmåga och pittoreska 

 komposition. Gérard, Granet, Hersent och ännu yngre 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



