120 



målare såsom Horace Vernet insöpo i sin ungdom samma 

 atmosfär. 



Dessutom funnos konstnärer, som stodo alldeles utom 

 den davidska maktsfären, och som hade sökt förebilder 

 i äldre utländsk konst. Medan Falconet bildade sig 

 efter den engelska konsten och hade studerat för Rey- 

 nolds, anknöto de flesta af dem, till följd af naturlig böjelse 

 eller ihållande studier, till den nederländska konsten, 

 hvars målningssätt de ofta efterbildade (95). Främst af 

 dem äro att nämna de öfverlef vande från XVIII :e seklet, 

 Demarne, Taunay och Drolling. Demarne, som var 

 högst populär och beundrad för sin spirituella och fina 

 observation, imiterade flamländare, sådana han såg dem, 

 d. v. s. mörknade af tidens patina. Han delade sin talang 

 mellan landtliga scener i Isak van Ostades maner, land- 

 skap påminnande om van Goyen samt djurbilder. En del 

 kritiker tillvitade honom inkorrekt teckning och en alltför 

 emalj artad kolorit. 



Lika uppburen var Drolling för sin klärobskyr, sin 

 smidiga och mjuka penselföring och för färgens genom- 

 skinlighet och harmoniska effekt. Déniâmes och Drol- 

 lings rival Taunay var en af de konstnärer amatörerna mest 

 hade skämt bort och beundrat för hans ljusbehandling 

 och varma toner och hans måleriska komposition. Man 

 tvekade icke att jämföra hans bästa taflor med Karel du 

 Jardin. 



Dessa målare voro visserligen gamla, när Lauréus 

 vistades i Paris, men deras stora anseende, som fördunklats 

 af den davidska skolan, var åter i stigande och deras 

 stjärnor lyste lika klara som förut i de konservativas 

 ögon. För dem, som i likhet med våra nordbor icke upp- 



Bidrag t. känned. af Fini. 



