122 



riörer från krogar och rökstugor. Liknande scener ur 

 landtlifvet. som hade kommit pä modet genom Demarne, 

 Drolling. Taunay, m. fl. blefvo däremot allt vanligare. 

 Talrika voro landtliga interiörer, landsvägar med resande 

 eller boskap, marknad-bilder och fiskare. A andra sidan 

 uppkom genom krigen böjelsen för utländska typer och 

 genrescener. En god plat- upptogo slutligen pikanta 

 och pittoreska eller älskliga ämnen. Charlataners och 

 tjufvars upptåg var en speciahtet, som odlades af Taunay 

 och Demarne. Tilldragelser ur barnalifvet studerades 

 framför allt af madame Chaudet. 



Landskapsrnäleriet förde en mindre bemärkt och be- 

 tydelselös tillvaro under den nyklassiska tiden. Det var 

 i så hög grad eklektiskt, att nästan alla dess utöfvare 

 imiterade någon redan i en förfluten epok häfdvunnen 

 stil (97). Claude Joseph Ventets skola lefde ännu kvar 

 i t. ex. Hue. Boguet och Bourgeois, som Laurens uttalar 

 sig så ringaktande om. Den klassicistiska konstriktningen 

 närmade naturligtvis landskapet till Poussins typ. som 

 hade sina främsta representanter i Valenciennes, »land- 

 skapets David-, och Bertin. hvilka Lauréus lika så litet 

 fann värda ett större erkännande. I norra och östra 

 Frankrike motvägdes Vernets inflytande af påverkan från 

 flamländarna och de italieniserande holländarna, särskildt 

 af Berchem. Denna riktning lefde ännu kvar vid sidan 

 af det antikt klassiska landskapet, starkare och mera er- 

 känd än den vernetska. Så var t. ex. den af Lauréus 

 tidigare omnämnda belgiern Ommeganck högt ärad. 

 och han jämställdes med de flamländska och holländska 

 mästarna. Den ofvan nämnda Grobon hör också hit 



Bidrae t. känned. af Fini. 



