124 



förvånande om ej redan denne, som gaf Lauréus goda 

 råd och anvisningar, skulle hafva gjort vår konstnär 

 uppmärksam på Demarne. 



Att Lauréus ansåg modellstudier mindre nödvändiga 

 för sig än för t. ex. en historiemålare är i sin mån beteck- 

 nande för hans konståskådning. En direkt naturefter- 

 bildning var icke målet för hans sträfvanden. För honom 

 var en tafias rent måleriska effekter allt fortfarande huf- 

 vudsaken. 



Sitt eget målningssätt — att icke göra flere öfvermål- 

 ningar och med fina penslar fördrifva penseldragen, utan 

 att anlägga färgen bredt, pastöst i dagrarna och lätt, 

 transparent i skuggorna — återfann han i Paris hos flere 

 målare såsom Gros, Gérard, Horace Vernet och andra 

 af mera koloristisk läggning. Studiet af deras verk skänkte 

 hans egen hand mera styrka och säkerhet. 



De if riga akademistudierna under Guérins ledning, 

 gjorde en betydande insats i hans utveckling, om också 

 han icke omfattade sin lärares metoder med odelad sym- 

 pati. Det tog tid att tillägna sig och smälta allt det nya 

 han fick se. Då härtill kommer arbetet i Guérins ateljé, 

 så förstår man att Lauréus målade så ytterst få taflor 

 under vistelsen i Paris, och att han betraktade dem han 

 utfört såsom odugliga. Frukterna af studierna i Paris 

 mognade först senare i Rom. 



I fyra taflor, målade i Paris, återfinna vi icke blott 

 samma konstnärliga uttrycksmedel och karaktär som förut, 

 men också gamla motiv. Dessa bilder — Gumma och 

 flicka sjungande ur en bok i en fönsteröppning (1818, 

 frk. H. Kumlin, Stockholm), Lappläger (bankir J. Håkans- 

 son, Stockholm) samt tvänne motstycken, En ung kvinna 



Bidrag t. känned. af Fini. 



