125 



med ett brinnande ljus och en ung kvinna med en brin- 

 nande lykta, hvardera i fönsterinramning (1818, Natio- 

 nalmuseum, Stockholm) — visa oss således intet nytt. 

 Början till assimileringen af det egna och det i Paris in- 

 hämtade framträder i En bondkvinna, som säljer vin- 

 drufvor åt två savoyardgossar (1819, Nationalmuseum, 

 »Stockholm). Det är en scen från gatulif vet i Paris. Utanför 

 en port står en åsna, lastad med vindrufvor i stora korgar 

 och därinvid en allmogekvinna, som väger drufklasar åt 

 två väntande gossar. Den ena bär på ryggen en trälåda 

 med ett murmeldjur och håller hatten framsträckt för 

 att mottaga frukterna i denna. Den andra, som har 

 mask för ansiktet, en trumma på armen och ett sträng- 

 instrument på ryggen, räknar pengarna i sin hand. I bak- 

 grunden syns en vattenbärare och i portgången tvänne 

 äldre kvinnor. I kompositionens och figurernas friare 

 realism gör sig det nya gällande, medan färgerna och 

 målningen i öfrigt öfverensstämma med Lauréus' äldre 

 arbeten. 



I sammanhang med de ofvannämndä teckningarna 

 från Montmartre, får man ställa tvänne skisserade dukar, 

 en stallsinteriör med en häst och en gatubild med 

 en åsna och några figurer (direktör G. Fredriksson, 

 Stockholm). De endast i brun undermålning skisserade 

 figurerna kunde väl hafva varit målade i Stockholm. 

 Djuren äro däremot rent realistiska naturstudier med en 

 säkerhet i det lätta och flytande utförandet, som frapperar 

 och påminner om en långt senare tids konst, den som i 

 våra nordiska länder inföll först på 1880-talet. Förmid- 

 dagssolens starka ljus hvilar öfver åsnan och en halmhög pä 

 marken, som är målad i en lysande, klargul färg, med friska 



Nat. o. Folk, H. 76, N:o 2. 



