133 



herde var det enda man. mötte. Ändtligen ett monument, 

 kailadt Neros graf, ännu några sandbackar och man såg 

 några tornspetsar och domen af St. Per, som dock med 

 möda kunde urskiljas, emedan några andra i samma fason 

 i dimman af den tjocka luften tycktes vara lika stora.» 



»Slutligen voro vi i den märkvärdiga staden (den 27 

 maj 1820), som ännu icke tycktes visa någonting märk- 

 värdigt. Den största gatan, som en resande strax möter, 

 oaktadt mycket omtalad för sin rörelse etc, kan ej för- 

 liknas vid annat än de obetydligaste i Paris. Men det är 

 åt en annan sida som Rom har märkvärdigheter af helt 

 annat slag.» 



Lauréus fortsätter brefvet med att skildra sina första 

 intryck af Rom. De voro långt ifrån fördelaktiga. »Landet 

 häromkring, skrifver han, är onekligen vackert i visst 

 af seende, men mera skriker man därom. Att himmeln 

 är annorlunda, som många påstå, kan jag alldeles icke 

 firma. Man ser mycken variation af effekter af moln etc, 

 i synnerhet om hösten, men man ser detsamma hemma, 

 om man vill. Det som man ej har i Sverige, äro de vackra 

 och pittoreska husen, de som bönderna bygga af en slump, 

 ej de som arkitekterna bråkat sina hjärnor med, men ännu 

 mera de förträffliga ruinerna. Däremot träffas lättare 

 hos oss stora och vackra träd, hvilka här äro mindre och 

 glesare. De så mycket beprisade orange-, oliv- och lager- 

 träden förtjäna knappt nämnas annorlunda än i rang 

 med äppelträd och stickelbärsbuskar. Likväl borde jag 

 kanske icke döma om allt detta, så länge jag ej sett de 

 utropade ställena, Tivoli och Frascati, m. fl.» 



»En månad gick nu snart förbi, innan jag fick rum, 

 passande för arbete, men till hvilket ändamål de ändå äro 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



