137 



Resande landsmän, turister och konstdilettanter gjorde 

 längre och kortare besök, uppsökte konstnärerna på deras 

 ateljéer samt deltogo i deras glada aftonstunder på Café 

 Greco och osterior. Somliga voro enligt efterlämnade konst- 

 närsbref »tråkiga och dumma», andra erhöllo epitetet »hygg- 

 liga landsmän». Till de sistnämnda räknades bl. a. en 

 kammarherre Heikensköld, som i sällskap med den unge 

 J. F. M. Hisinger från Finland sommarn 1822 uppehöll 

 sig i Rom. Hisinger skrifver i sin rese journal: »den 28 

 juni 1822 besökte jag vår finska landsman Lauréus, som 

 hade en vacker samling af taflor och skisser i olja, hvilka 

 han gjort under sin femåriga séjour i Paris och Rom» (103). 

 I likhet med många af de resenärer, hvilkas kassa tillät 

 förvärfvandet af ett eller annat konstverk, köpte han af 

 Lauréus en mindre målning, föreställande en sof vande 

 röfvare. 



Lauréus' förhållande till landsmännen och de talrika 

 främmande konstnärerna i Rom får sin belysning af ett 

 och annat uttalande i hans egna och kamraternas bref. 

 Den 21 maj 1822 skrifver han till Fahlcrantz (104): »Häräro 

 några förnäma herrar svenskar, som skola rita landskap, 

 säges det, men dem har jag aldrig sett». De förnäma her- 

 rarna voro två unga officerare, baron Adlercreutz och 

 löjtnant af Forselies, hvilka redan en tid hade uppehållit 

 sig i Rom och hvilka i alla fall enligt Fogelberg hörde till 

 »de hyggliga landsmännen». Något senare skrifver Fogel- 

 berg till Anckarsvärd om sin vän och arbetskamrat: 

 »Lauréus arbetar för sig själf och umgås med ingen, han 

 springer för kapten [v. Uhlen] som för busen». Förkla- 

 ringen till skräcken för »busen» ger Lauréus själf: »Här är 

 en besynnerlig kapten och amatör af konsten, som Bror 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



