139 



penslar till med spanskgröna träd och cinnober-blommor. 

 Han anlägger aldrig sina taflor, utan gör genast färdigt 

 från ena hörnet till det andra utan att sedan mera röra 

 därvid, hvilket skall vara bevis på stor talent. Byström 

 har nyligen fått färdiga af honom tvänne taflor efter 

 beställning, föreställande vyer från hans trädgård. De 

 äro i samma genre ungefär som vår forna Bellangers 

 eller Cederholms, men under dessa båda. Han målar allt 

 precis som det är på stället och midt om dagen. Om där 

 växer kålhufvud i förgrunden i naturen, så gör han dem 

 på sin tafla, men icke med det fini och esprit, som äfven 

 ibland kan ge värde åt sådana saker, utan så ungefär som 

 Bellanger. Men det betalas, och han har åtgång och be- 

 höfver således icke göra bättre. En viss landsman utlät 

 sig en gång till Brors beröm, att om Fahlcrantz kommit 

 hit så hade han visst kunnat bli likaså snäll som denne. 

 Om så varit, så är det rätt väl att resan ej blef utaf.» 



»Det är de tyska artisterna, som Byström mest är 

 bekant med. Jag känner dem ej, men efter anledningar 

 och berättelser lära de alla hålla sig vid den genre, som 

 en viss altartafla, och en del lära gå än längre samt för- 

 gylla sina taflor för att göra dem rätt , köstliche och 

 hübsche'.» 



Det är »nazarenerna» och deras likatänkande landsmän, 

 som brefskrifvaren åsyftar. Icke heller senare väckte 

 de och deras konst Lauréus' sympati. 



Ännu så sent som den 21 maj 1822 skrifver Lauréus 

 i sitt andra bref till Fahlcrantz: »På hela den tiden, sedan 

 jag sist skref, har jag ej sett här annat än några historie- 

 taflor exponerade och af ganska klent värde. Man har 

 sällan tillfälle att se goda taflor, ty de samlingar, där så- 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



