144 



han finge under fortsatt utrikesvistande förlänga sina 

 konstnärsstudier». Den kungliga resolutionen af den 19 

 februari 1823, hvilken genom akademien delgafs Lauréus 

 först i maj, biföll dock endast till pensionens förlängning 

 med ett år eller till den 1 september 1824. Den för Lauréus 

 nedslående utgången omöjliggjorde alla hans planer på 

 resa till Frankrike och Holland, men ett år kunde han 

 ännu sorgfritt stanna i Rom. 



Såsom redan nämnts funnos i den internationella artist- 

 kolonien i Rom, särskildt bland fransmännen, konstnärer, 

 hvilkas intressen och sträfvanden delvis sammangingo 

 eller voro likartade med Lauréus'. Främst af dem böra vi 

 ihågkomma hans personliga vänner Leopold Robert och 

 Victor Schnetz. Ingendera hade utgått från den konstnärs- 

 krets, som i Paris väckt största genklangen hos Lauréus. 

 De voro elever af David, men ej heller denne hade såsom 

 lärare ställt sig af visande gentemot genremåleriet. Tvärt- 

 om yttrade han åt en grupp af sina elever, Granet, Verniey. 

 Révoil och Fleury-Richard, hvilka i detta afseende voro 

 honom otrogna: »Det är mycket bättre att göra goda 

 genremålningar än medelmåttiga historietaflor» (109). 

 Schnetz och Robert hade, h var för sig, utan något rompris 

 begifvit sig till den efterlängtade staden för att under 

 flitiga studier obemärkt fullkomna sin talang. Båda 

 väckte stor uppmärksamhet vid sitt framträdande på 

 salongen i Paris, den förre 1819 och särskildt 1822, den 

 senare också 1822, men framför allt 1824. De räknades 

 till den nya romantiska falangen, men intogo en plats 

 för sig. Schnetz, som senare ägnade sig åt religiösa och 

 historiska framställningar, började sin konstnärsbana 

 med h vardagliga ämnen ur det italienska folklifvet. 



Bidra? t. känned. af Fini. 



