14G 



sion i S. S. Cosma e Damiano, men han öfvergaf sådana 

 motiv för att börja måla rena genretaflor med ämnen ur 

 det romerska hvardagslifvet. I början af 1820-talet, medan 

 Robert och Lauréus hade beröring med hvarandra. präg- 

 lades hans konst ännu af sökande. Den var mindre upp- 

 styltad och i öfverensstämmelse med motiven anspråks- 

 lösare och samtidigt mera blodfull, om också typiskt stili- 

 serande i klassicistisk anda. Liksom en del af Schnetz' 

 arbeten, bl. a. Små vintjufvar, voro Roberts, såsom En 

 gammal spåkvinna, En ung andlig. Bedjande röfvare, En 

 röfvares död, En munk som låter barn kyssa reliker, 

 Romerska herdar, Röfvarfamilj. eller Gatumusikanter 

 framför en madonnabild, besläktade med Alexander Lau- 

 réus' målningar. I stil och uppfattning stod Lauréus dem 

 icke så alldeles nära, i det han ju skänkte sin beundran 

 åt den franska konst, hvilken lefde på sidan om klassi- 

 cismen, men hans motiwal öfverensstämde ofta med de 

 franska vännenias. 



Den redan nämnda Granet, som förrän han inträdde i 

 Davids ateljé hade varit elev af landskapsmålaren Constan- 

 tin, uppehöll sig i Rom från 1802 till 1819. Här målade han 

 landskap med arkitektur i Hub ert -Robert s genre och 

 framför allt figurinteriörer från kloster, kyrkor och ruiner. 

 Hans religiösa, historiska och genrescener karaktäriseras 

 främst af pittoreska effekter i klärobskyr och perspektiv. 

 På salongen 1819 i Paris fick Lauréus se t värme romerska 

 kyrkointeriörer af Granets hand, af hvilka i synnerhet den 

 ena. Capucinerna. af kritiken emottogs med nästan ode- 

 ladt bifall. (113). 



Det är troligt att bland de unga tyskarna en eller annan 

 följde samma riktning som de senast omnämnda konst- 



Bidrac t. känned. af Fiai. 



