149 



helt och hållet, liksom äfven det tunga, blå mörkret i hans 

 landskap och andra utebilder. I behandlingen af ljusef- 

 fekter hade han vunnit en stor fulländning. Eldsljuset 

 omväxlade han ofta med dagsljus. Half dagern i ruinerna 

 och solljusets starka glans eller dess fint silande strålar 

 genom de brustna hvalfven förstod han att återgifva med 

 samma liffullhet och genomskinliga klärobskyr som 

 eldslågans svaga sken. 



Granet var en med Lauréus likartad konstnärsnatur 

 genom kärleken till pittoreska ljuseffekter. Något direkt 

 inflytande från denne, som var endast några år äldre, 

 kan icke påvisas samt förefaller också mindre troligt, 

 enär Granet lämnade Rom året förrän Lauréus anlände 

 dit från Paris. Granet framställde medeltida tilldragelser 

 i sina interiörer, skildrade små genreartade, historiska 

 anekdoter med de romerska ruinerna som ram eller målade 

 högtidliga religiösa stämningsbilder. Hans människo- 

 skildring är därför i det väsentligaste en annan än Lauréus'. 

 Detta oaktadt voro de i sin måleriska läggning i så måtto 

 besläktade, att hvardera valde sina motiv och formade 

 sina kompositioner, rent konstnärligt sedt, med afseende 

 hufvudsakligen fäst vid pittoreska belysningseffekter. 



I valet af motiv är Lauréus' romerska produktion en 

 direkt fortsättning på den bana han från första början 

 hade inslagit, blott att genrescenerna nu äro tagna ur 

 det lif han mötte vid hvarje steg i den eviga staden. Mo- 

 tiven äro från gator och gränder, osterior, ruiner och kyr- 

 kor eller kloster, befolkade med italiensk allmoge och 

 munkar i alldagliga sysselsättningar eller stilla andakt. 

 Under utflykter till Roms omgifningar mötte han den 

 enkla landtbefolkningen. och mera romantiska ämnen 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



