151 



den omspunna fiascon mot knät. Den lifliga färgbehand- 

 lingen i den grå slängkappan, som hänger öfver ena axeln, 

 den hvita, öppna skjortan, som lämnar det solbrända brö- 

 stet blottadt, samt de rödbruna lappade byxorna liksom 

 den starka, men naturliga hudfärgen äro i allt karaktäris- 

 tiska för Lauréus' sista period, samtidigt som de lifligt 

 erinra om några af hans äldsta målningar t. ex. styf- 

 moderns porträtt eller andra, i hvilka det holländska 

 inflytandet icke gör sig gällande. En eldskensstudie åter 

 är en i nationaldräkt klädd Tivoliflicka vid sin sömnad 

 (1823, dr. Sandell, Stockholm). Den friskt karaktäri- 

 serade taflan ådagalägger på ett utmärkt sätt målarens 

 utvecklade teknik. Ljuseffekten är här icke åstadkommen 

 genom en konventionell klärobskyr, hvari de belysta par- 

 tierna genom skuggornas förtonande plastiskt framhäfvas 

 mot den skumma bakgrunden, utan rent måleriskt genom 

 lokalfärgernas nyansering och valörer enligt direkt na- 

 turiakttagelse. 



En munk i en till vinkällare förvandlad ruin (1823, 

 Ateneum, Helsingfors) visar samma utveckling och teknik 

 i en fin, grå färgskala ännu bättre än den sistnämnda taflan, 

 hvars färger äro mörka och tunga. Ljusverkan, som här 

 beror på solens varma sken i ruinen, på solstrålarnas lätta. 

 lek på väggarnas och pelarnas förvittrade murytor, hvalf- 

 bågarnas och vinklarnas mjuka skuggor och flyktigt väx- 

 lande reflexer, är tolkad med en lätthet och naturlig- 

 het, som konstnären i sina äldre arbeten aldrig hade 

 uppnått. 



Följande bilder återgifva typiska scener ur det syd- 

 ländskt fria gatulifvet i Rom: En publik skrifvare (1822, 

 2 något afvikande exemplar, major F. Mannerskantz, 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



