153 



stalten, hvars otvungna naturlighet framträder sällsynt 

 ut trycksf ullt . 



I den 1821 signerade II giuncatore har Lauréus, på- 

 verkad af sina franska kamrater, eftersträfvat en mera 

 bunden pyramidalkomposition. Taflan har därför också 

 förlorat mycket af den oafsiktliga naturlighet, som utgör 

 förutsättningen för hans bästa genrebilders konstnärliga 

 verkan. De enskilda figurernas rörelser och ansikten 

 hafva stelnat i en uttryckslös idealisering, som üla passar 

 ett motiv som detta, en campagnabo, sittande på en bänk 

 med en stor korg och en kruka framför sig, serverande sur- 

 mjölk åt två barn, åtföljda af sin mor, som på ena armen 

 bär ett lindebarn. Belysningen är dagsljus. 



En flärdlöst enkel komposition, som endast bygger 

 på naturens otvungna ordning och i naiv ursprunglighet 

 har träffat idyllens intima stämning, är däremot II vig- 

 naruolo eller vingårdsmannens familj (1822, kammarherre 

 R. Montgomery-Cederhjelm, Segersjö). Utanför en bond- 

 stuga, omslingrad af vinrankor, sitter en ung kvinna på 

 en pall och jollrar med ett barn i gångstol, som stapplande 

 närmar sig hernie. Bredvid sitter en kvinna som flätar 

 vid j or samt på marken en lekande flicka. En gammal 

 man i stugans dörröppning och en yngre, som rökande 

 lutar sig mot en tunna under ett träd, betrakta modern 

 och barnet. Bortom stugknuten synas i fjärran »ruinerna 

 af ett Minervatempel» och campagnans blånande himmel. 

 Den jämförelsevis stora taflan i klara, friska färger är 

 ytterst omsorgsfullt utförd, utan att tekniken likväl 

 blifvit tung eller förlorat något af sin liflighet. hvilket 

 är så mycket mera anmärkningsvärdt som målningen 

 utgör resultatet af ihärdiga föregående studier. I Norr- 



Nat. o. Folk. H. 75, N:o 2. 



