155 



vinkällare förvandlad ruin. visar detta. Hans fulländade 

 tolkning af solljusets varma flöde, skiftande växlingar 

 och skimrande reflexer i skuggpartier framträder ännu 

 rikare och med mångfaldigare ljusverkningar i Interiör 

 från en hvalfgång i Marcellusteaterns ruiner (1820, enke- 

 friherrinnan Louise Liljencrantz, Stockholm) och Boning 

 i hvalf under Tarpejiska klippan (1821, Nationalmuseum, 

 Stockholm). I bägge befinner sig ljuskällan i bakgrunden. 

 så att figurerna och föremålen äro till största delen be- 

 lysta bakifrån. I den förstnämnda har konstnären dess- 

 utom återgifvit den utdragna hvalfgången i ett skickligt 

 genomfördt och effektfullt perspektiv. 



På Lauréus tid torde hvalfkamrarna under Tarpejiska 

 klippan hafva tjänat som härbärge för den fattiga landt- 

 befolkningen och dess kreatur under stadsresor. Det är 

 en bild ur detta fattigmanskvarter konstnären gifvit i 

 sin målning. På den utbredda halmen på golf vet sitter 

 en bondkvinna med sin gosse, åt hvilken hon ger en bägare 

 vin att dricka. Ett stycke ifrån står en man i skuggan af 

 en pelare och röker. I en vrå sitter en äldre kvinna och 

 spinner. Men figurerna äro egentligen en bisak i denna 

 tafla. Konstnärens intresse har tydligt nog varit koncen- 

 treradt på det varma solljuset, som faller in genom fond- 

 murens fönster och halföppna dörr. Starkt och bländande 

 lyser det på kvinnan och barnet, på delar af halmen och 

 fönsterkanten. Förgrundens väggar äro i djupare skugga 

 och i takets ojämna hvalfytor blandas skuggor och ljus- 

 reflexer i ett känsligt växlande spel. 



En hvalfgång i den antika Marcellusteaterns ruiner 

 har af arbetare inredts till boning och verkstad. Bänkar 

 och bord, byttor. redskap och kärl i en brokig oordning 



Nat. o. Foik, H. 75, N:o 2. 



