163 



uppfattade såsom pittoreska scener ur det lif han ständigt 

 såg omkring sig, med perspektiveffekter och målerisk 

 klärobskyr. Själfva motiven frammanade osökt en all- 

 varligare stämning, och i några har konstnären verkligen 

 lyckats -uttrycka en oskrymtad, innerlig känsla. 



Den 1820 daterade Ave Maria visar uti en med kors- 

 hvalf öfvertäckt portgång i Trastevere äldre och yngre 

 män samt kvinnor med små barn, under aftonringningen 

 samlade till andakt vid ett altare, på hvilket fyra ljus 

 äro tända framför en madonnabild. Belysningen kommer 

 från ljusen på altarbordet. Intrycket af den fria grup- 

 peringen och de uttrycksfulla ställningarna förtages dock 

 i viss mån af ansiktenas schematiska idealisering, en 

 svaghet som konstnären nu som i sina äldre arbeten på 

 grund af tidens sed lätt föll offer för vid tolkandet af en 

 upphöjd eller högtidlig stämning. 



Taflan, på hvilken en tiggarmunk låter barnen kyssa ma- 

 donnabilden på sin sparbössa, framställer ett högt, hvälfdt 

 rum i någon gammal ruin. Genom öppningen i fonden 

 ses i fjärran en bergskedja och solig sommarhimmel med 

 spridda moln. Vid ett bord till höger sitter en ung man 

 och stoppar sin pipa, till vänster spinner hans unga 

 hustru. Emellan dem ses emot öppningen tiggarmun- 

 ken, som framåtböjd räcker sparbössan med madonna- 

 bilden åt en liten gosse och flicka att kyssa. Till höger 

 om öppningen i skuggan af väggen sitter på golfvet en 

 större gosse och äter vindrufvor. Solen faller in genom 

 den höga hvalfporten starkt belysande interiörens vänstra 

 del med modern och de två små barnen. Munkens nedåt- 

 böjda hjässa, hvita lockar och skuldror träffas af det varma 

 ljuset, mot hvilket hans gestalt annars af tecknar sig i skugga. 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



