165 



réus måla porträttet och fullbordade det inom få seanser. 

 Munken ville då i sin tur betala målningen, men konst- 

 nären refuserade alla anbud samt förbehöll sig endast 

 att få göra en replik af taflan. Efter denna episod kallade 

 klosterbröderna honom allmänt »le suédois généreux». 



De 12 taflor Lauréus hade sändt till exponering i 

 Stockholm anlände till hemlandet hösten 1823. Hans 

 kamrater togo dem i betraktande hos Fahlcrantz och fröj- 

 dade sig åt de stora framsteg de uppvisade samt de rika 

 framtidslöften de ingåfvo. Akademiens exposition föl- 

 jande nyår skulle få ett stort plus genom Lauréus' vackra 

 kollektion. 



Kort därpå fördystrades vännernas glädje af en smärt- 

 sam sorg. I slutet af november ingick från Rom under- 

 rättelse om att Lauréus hade af lidit den 21 oktober efter 

 en kort febersjukdom. I sin bästa ålder, 40 år gammal, 

 med sinnet fullt af arbetslust och rik på skaparkraft bort- 

 rycktes häri af döden, oväntadt och hastigt. Bestörta 

 och sörjande stodo vännerna i Rom vid den graf de redde 

 åt honom på protestanternas kyrkogård utanför staden, 

 där en slät, enkelt huggen carrarahäll utmärker hans sista 

 hvilostad. 



Det häftiga feberanfallet, som inom 12 dagar bröt 

 Lauréus' motståndskraft, föranledde olika rykten om 

 dödsorsaken. »An skylldes på oskickliga läkare, än på 

 vida värre. Att Lauréus' hastiga framsteg på konstens 

 bana väckte jalousie de métier hos en och annan italiensk 

 målare lär äga sin riktighet» (117). Den svenska tecknaren 

 Lindström kringspridde en karikatyr, framställande Lau- 

 réus' skugga, af sin vedersakare ■ — i tydliga porträtt — 

 ledsagad till kyrkogården, hvilket må anföras som ett ut- 



Nat. o. Folk, H. 75, N;o 2. 



