15 



Hos släktet Triphragmhim (fig. 4) finna vi i spet- 

 sen af hvarje sporbildande hyf tre sporer, hvilka all- 

 tid äro ställda så, att en hvar af dem stöter till de 

 båda öfriga. Sporerna äro i sporsamlingen således 

 aldrig radställda. Äfven här betecknar man sporsam- 

 lingen falskeligen som en «trecellig spor« 

 och talar på samma sätt om «sporens skilje- 

 väggar« samt säger att hvarje «cell« är för- 

 sedd med 1 — 2 groddporer. Groningen som 

 hos de föregående släktena. 



Sporerna (eller rättare sporsamlin- 

 garna) sägas vara skaftade då sporerna 

 icke fylla hela den ursprungliga hyfen, utan 

 dennas nedre del förblir tom. Hos många 

 arter är detta skaft ytterst tunt och där- 

 för lätt afbristande vanligen ett stycke un- 

 der sporsamlingen eller «sporen«. Rostho- 

 parna sägas då vara pulverulent a. Då 

 skaftet är så fast och segt, att det icke utan 

 kännbar slitning afbrister, sägas sporho- 

 parna vara kompakta. Hos de flesta ar- 

 ter af föregående släkten äro sporerna bil- 

 dade i hyfer, som söndersprängt värdväxtens epidermis. 

 Sporhoparna sägas i detta fall vara bara. Hos vissa 

 arter träda de sporbildande hyferna icke ut öfver epi- 

 dermis, utan förblifva under densamma, tills denna ge- 

 nom förruttnelse delvis desorganiserats. Dylika spor- 

 hopar kallas täckta. Hos många arter förekomma pa- 

 rafyser. Med dessa förstår man sterila, kraftigare ut- 

 bildade, i spetsen ofta starkt tillsvällda hyfer, som i ett 

 större eller mindre antal omgifva de sporbildande hy- 

 ferna. Parafysernas uppgift torde vara att skydda de 



Fig. 4. 

 Groende te- 

 leutospor af 

 släktet Tri- 

 phragmium. 

 — Omkring 

 400 gånger 

 förstorad. 



