20 



Mc i die -formernas gemensamma kännetecken är 

 att sporer bildas i pärlbandsliknande rader. Utbildnin- 

 gen är i korthet följande. De sporbildande hyferna dela 

 siy genom efter hvarandra följande tvärväggar i flera 

 celler. Toppcellen i livar je räcka är äldst och inne uti 

 denna bildas sporräckans första och äldsta spor. Själfva 

 sporens utbildning jsker som för teleutosporerna angif- 



vits för släktet Uromy- 

 ces (sidan 12) så att 

 cellens innehall omgif- 

 ver sig med tvenne 

 membraner, ett exo- och 

 ett endosporium. I re- 

 geln äro aecidiesporerna 

 försedda med flera 

 groddporer, hvilka till 

 följd af membranernas 

 tunnhet och ljusa färg- 

 dock sällan blifva så 

 tydliga, att de under 

 mikroskopet kunna iakt- 

 tagas. Den andra cel- 

 len i cellräckan förblir 



Fig. 10. 



1. Ett pyknidhus af släktet Puccinia 

 omgifvet af värdväxtens väfnader. 

 — Omkr. 400 gånger förstorad. 2. 

 Sterigmer från pyknidhusets inre 

 vägg med afsnörda pyknosporer; 

 starkare förstorad. 3. Groende pyk- 

 nosporor, mycket starkt förstorade. 

 Efter v. T avel. 



steril och stannar ome- 

 delbart i sin utveckling bildande en så kallad mel la n- 

 cell. I den tredje cellen utbildas på of van antydt sätt 

 sporräckans andra spor.' Den fjärde cellen blir mellan- 

 cell. I den femte cellen bildas åter en spor; den sjette 

 förblir mellancell o. s. v. Detta fortgår en viss tid 

 och slutligen erhålla vi en längre räcka af sporer, som 

 från hvarandra alltid äro åtskiljda af en mellancell. Då 

 sporerna äro fullt utbildade résorberas mellancellerna 



