23 



ända till några mm och smalt rörformigt. Dylika for- 

 mer räknades förr till ett eget släkte, som benämndes 

 Rœstelia. Rœstelia-artade aecidier hafva Oymnospo- 

 rangium-artema. 



Pseudoperidiet är, som redan framhölls, i början 

 slutet i toppen. Senare öppnar ;det sig på olika sätt. 

 Hos de egentliga aecidierna (af benämningen JEcidium, 

 som tidigare begagnades som släktnamn) öppnar sig 

 pseudoperidiet antingen genom ett rundadt eller oregel- 

 bundet hål. iEcidierna sägas då vara blåsformiga. 

 Dylika aecidier äro i regeln relativt djupt insänkta i 

 värdväxtens väfnader och pseudoperidiets celler i all- 

 mänhet rätt svagt utvecklade, stundom nästan för- 

 svinnande. 



Hos de icke starkare insänkta aecidierna träder 

 pseudoperidiet tydligt fram öfver värdväxtens yta och 

 öppnar sig genom 3-flera flikar, hvilka i kanterna van- 

 ligen böja sig något utåt. iEcidierna sägas i detta fall 

 vara skålformiga eller cylindriska beroende på 

 pseudoperidiets längd i förhållande till dess diameter. 



Vissa på barrträd förekommande aecidieformer hafva 

 ett kraftigt utveckladt, ofta säcklikt pseudoperidium, som 

 i toppen slutligen remnar oregelbundet. Dylika former, 

 fördes tidigare till ett eget släkte (Peridermium) och be- 

 nämnas nu peridermiumartade. 



Återstår slutligen att behandla rostsvamparnas som- 

 mar- eller uredosporform, h vilken liksom aecidief or- 

 men i främsta rummet har till uppgift att sörja för ar- 

 tens spridning under vegetationstiden. I allmänhet är 

 denna sporform från släkte till släkte synnerligen en- 

 formigt utvecklad. Sporerna bildas (med undantag af 

 släktena Chrysomyxa och Coleosporium) enstaka i spetsen 



