28 



mande Puccinia att byta om ståndorter eller i detta 

 fall att byta om värdväxter. 



Under tidernas lopp utbildade sig de svampar, som 

 definitivt afpassat sig för en bestämd värdart, mer eller 

 mindre egenartad i morfologiskt af seende. Så vidi 

 man hunnit undersöka förhållandet, erbjuda de i biolo- 

 giskt afseende skarpt fixerade rostarterna äfven alltid 

 vissa morfologiska karaktärer, som skilja dem från de 

 närmaste släktingarna. Dylika svampar fylla alla de 

 fordringar, som man vanligen ställer på en konstant 

 och god art. 



Under senare tider har man uppställt ett större an- 

 tal såkallade biologiska arter, hvilka småningom er- 

 hållit nästan samma systematiska värde som de gamla 

 goda morfologiska-biologiska arterna. Det. egendom- 

 liga för de biologiska arterna är, att t. ex. tre af dem i 

 sina samtliga sporformer — så vidt man hittills iaktta- 

 git — fullständigt stämma öfverens med hvarandra, 

 men en viss sporform, t. ex. aecidie-formen hos de he- 

 teröciska uredinéerna, förekommer på tre skilda värd- 

 växter a, b, c, hvilka icke ens behöfva vara med hvar- 

 andra närmare förvandta. 



Biologiska arter förekomma äfven bland de rost- 

 svampar, som utbilda sina samtliga sporformer på samma 

 växt. 



De biologiska arternas uppkomst måste man väl 

 tänka sig på följande sätt. Ursprungligen har en art 

 förekommit, låt oss säga, på ett stort antal syngenesi- 

 ster, Hieracium, Carduus, Cirsium, Leontodon, Hypo- 

 chœris, Carlina etc. På grund af värdväxternas olika tal- 

 rikhet på ståndorterna hade svampen under en längre 

 tidrymd rikligare tillfälle att inficiera t. ex. Cirsium- 



