29 



arter än öfriga värdar. Härigenom vande svampen sig så 

 att säga vid Cirsium-artema allt mer och mer för hvarje 

 generation. Sporerna af de på Cirsium lefvande myce- 

 len blefvo sålunda afpassade, att de med större säker- 

 het och snabbhet kunde occupera en Cirsium-art än t. ex. 

 en Hieraciun-art. Denna afpassning gick slutligen så 

 långt, att svampen under normala förhållanden inficie- 

 rade väl både Cirsium och andra syngenesister, men 

 kunde komma till full utveckling endast på Cirsium. 

 Slutligen förlorade svampen förmågan att öfverhufvud- 

 taget komma till helst någon utveckling på andra syn- 

 genesister och öfvergick till en på Cirsium-arter biolo- 

 giskt bunden art. Denna biologiska art med flera 

 lämpliga värdväxter delade sig småningom på nyss- 

 nämnda sätt, låt oss säga i en form, som med förkär- 

 lek inficierade Cirsium lanceolatum och förekom på 

 torrare lokaler, medan en annan form uppträdde på 

 friskare och fuktigare lokaler på andra Cirsium-arter. 

 Med tiden erhöll formen på Cirsium lanceolatum några 

 säregna morfologiska karaktärer och öfvergick i en 

 god, konstant art. 



På detta sätt kunna vi föreställa oss att de biolo- 

 giska arterna, tack vare en af naturen ombesörjd längre 

 renodling på en eller ett par bestämda värdväxter, med 

 tiden utbilda sig till verkliga arter, hvad de ännu svår- 

 ligen kunna anses vara. Af det sagda framgår, att man 

 kan vänta sig flera arter, hvilka ännu icke så fullstän- 

 digt afpassat sig för en eller ett par bestämda värdväxter, 

 att de icke under vissa omständigheter skulle kunna åt- 

 minstone svagt inficiera växter, hvilka under normala 

 förhållanden icke uppträda som svampens värdar. Detta 

 synes äfvena varaf Het med en hel hop uredinéer. 



