30 



I synnerhet de ännu icke skarpt fixerade arternas 

 biologiska egenheter påminna starkt om det, som man 

 i detta afseende känner t. ex. om vissa maskar, nema- 

 toder. Genom att föda en art en längre tid på en be- 

 stämd värdväxt kan man afpassa djuret för denna växt 

 till den grad, att dess afkomma till största delen under- 

 kastar sig hungersdöden hällre, än den förtär en främ- 

 mande till buds stående växtart. Har det emellertid lyc- 

 kats att öfverföra nematoden på en ny växt och det 

 lefvat på denna under flera generationer, ratar af korn- 

 man den erbjudna gamla närväxten. 



Rostsvamparnas öfvervintring. Frågan om rost svam- 

 parnas öfvervintring bildar ett högst intressant kapitel 

 i läran om dessa parasiters biologi. Flera arters mass- 

 visa uppträdande är ännu mer eller mindre gåtfullt just 

 därför, att deras öfvervintring är högst ofullständigt 

 känd. Rostsvamparnas geografiska spridning är äfven 

 i främsta hand ofta beroende af deras öfvervintrings- 

 sätt. Äfven uppkomsten af såA~äl biologiska som mor 

 fologiska arter är beroende af denna förmåga o. s. v. 



Af ett stort intresse är öfvervintringsförmågan hos 

 vissa heteröciska rostsvampar. Af dylika höra till den 

 finska floran den värdväxlande MdampsoreUa Caryophyl- 

 lacearum, hvilken har ett flerårigt eller perennerande 

 mycel, som genomdrager värdväxtens (Caryophylla- 

 céer) alla delar och som öfvervintrar i värdväxternas 

 underjordiska stamdelar. Den egendomliga förekomst 

 svampen hos oss uppvisar beror kanske just därpå, att 

 parasiten, tack vare sitt perennerande mycel, med fram- 

 gång kan trygga sin existens på en ort, hvarest den 



