31 



en gång lyckats occupera en värdväxt. Från denna ort 

 vandrar svampen sedan genom upprepade uredoinfektioner 

 allt längre och kan totalt umbära aecidieformen, hvilken till 

 följd af den felande andra värdväxten (Abies pectinata) 

 ju icke kan komma till utveckling hos oss. 



Af inhemska rostsvampar, hvilkas existens tryggas 

 från år till år genom ett perennerande mycel, hafva vi 

 att nämna: 



Uromyces carneus på Astragalus — icke osannolikt 



för aecidieformen, 

 « Phacœ-frigidœ « Phaca frigida — högst sanno- 

 likt, 

 Pisi « Euphorbia — - aecidieformen, 



(som icke förekommer hos 

 oss), 



Alchimilla — öfvervintringen 

 säker, 



Thalietrum flavum — högst 

 troligt, 

 ^Anemone nemorosa — säkert, 

 Dr aba — sannolikt, 

 Epilobium — för aecidiefor- 

 men nästan säkert, 

 Epilobium — högst troligt, 



Alchimillce 



Puccinia Thalictri 



fusca 



Drabœ 



Epilobii-tetr agoni 



Epilobii 

 scandica 

 Pruni-spinosœ 



Betonieœ 



Anemone ranunculoides x 

 säkert, 

 Betonica — högst troligt, 



s Bevisadt genom författarens ännu icke publicerade under- 

 sökningar. 



